Потойбічний світ
Давай, вставай.
Тобі треба купити подарунки для твоїх дітей перед поїздкою.
Я щось куплю в аеропорту.
Ні за що.
Подарунки з аеропорту жахливі.
Марі, прошу дай поспати ще годину.
Добре.
Якщо ти не купиш подарунки для своїх же дітей, то це зроблю я.
Попроси реєстрацію приготувати рахунок,
і нехай надішлють сніданок?
Знаєш, що? Плакати по всьому Парижу.
Очевидно, їх не можна не побачити.
Скільки ти бачила?
Справді?
Добрий ранок. Прошу рахунок для 321?
– Звичайно. – І прошу послати сніданок нагору…
… з кавою і фруктами?
– Я викличу готельну службу. – Дякую.
Кажуть, що біля 120 по всьому Парижу.
Можеш підсумувати заголовки для мене? Я не маю часу на Інтернет.
Це добре.
Цілую міцно, бувай.
Привіт.
Мені ця подобається. У вас є ще такі, як оця?
Так?
Так. Ось цю. Так.
– Скільки? – Один долар.
Швидко, швидко.
Дай мені руку! Дай…
Дай мені руку!
Не дотягнешся? Візьми мене за руку.
– Гаразд, тримайся. – Вона не дихає.
Здається, вона померла, друже.
– Назад! – Усім зійти з човна!
Ходи.
Переверни їна бік.
– Дихай, дихай. – Виблюй. Добре, виблюй.
Поверни їназад.
– Ти в порядку? – Так.
– Ти в порядку. – Ми тебе врятували.
Повільно. Не спіши.
Марі.
Порт Сан-Франціско
Заходьте і сідайте. Я піду поговорю з братом, гаразд?
– Ні, я в порядку. – Добре. Сідай.
– Гей. – Як ти міг так зі мною вчинити?
– Що? – Я цим більше не займаюся.
Останній раз. Це дуже важливий клієнт. Це мені потрібно. Прошу.
– Цьому кінець. – Я знаю.
Гаразд. Пане?
Андреу. Крістос.
Крістос. Добре.
Я візьму вашу руку, поки не відчую зв'язок, а тоді
заради процесу спілкування, обмежтеся відповідями: так чи ні.
Дайте руки?
Близька для вас жінка померла?
Так.
– Середнього віку, у 50-их? – Так.
Це була ваша дружина?
Так.
Я відчуваю, що ви були разом довгий час.
Так.
– Але не завжди було легко. – Не було.
– Тепер відчуваю, вона була хвора. – Так.
Вона хворіла дуже довго, їй було важко рухатися?
Так.
Прикована до ліжка?
Так. Розсіяний склероз.
Мені шкода.
Вона хоче вибачитися, що зруйнувала ваш шлюб.
Це не правда.
Вона жаліє, що вам довелося за нею доглядати, навіть у юні роки,
і вона бажає, щоб ви знайшли когось негайно, поки не пізно.
Бо ви не молодієте.
Та не худієте.
Hi.
У неїгарне почуття гумору.
– Так. – Вона дуже смішна.
Добре, чекайте. Тепер вона каже, щоб ви прислухалися.
Вона хоче сказати вам дещо важливе.
Добре, вона повідомляє мене про якусь дату. Червень.
Червень?
Це щось для вас означає?
– Hi. – Ви одружилися у червні?
– Вона тоді померла у червні? – Ні.
Вона точно про червень говорила.
Так, червень.
Значить, я помилився. Таке буває.
Я цим вже не займаюся.
Здається, заржавів.
Дякую. Не можу досить подякувати.
– Гей, дякую, братику. – Добре.
Я у тебе в боргу.
Це було неймовірно.
Ваш брат, кажу вам, по-справжньому вміє.
– Я знаю. – Ні, ні. Це справжній талант.
Признаюся, я був скептично настроєний. Це всіляке гадання
це маячня ні до чого, на мою думку.
Він мені таке розказав, що ніхто крім мене не знає.
– Він може так заробляти. – Він раніше заробляв. Великі гроші.
Мав офіс, вебсайт, статті в газеті, навіть книгу про нього написали.
Так? А що сталося?
Не справився. До всього спиною повернувся.
Він сказав мені: «Життя, яке завжди про смерть тлумачить, – не життя».
Він працює на заводі і заробляє дві тисячі в місяць. Каже, що щасливий.
Хтозна? Він не хотів цього знову робити.
Я мусив його переконати, щоб зробив виняток.
Ну, я за це вдячний, тобто це було…
Я у тебе в боргу. Гаразд, поговоримо в понеділок про це?
Так. Чудово, Крістос, дякую.
Гей, а що то було про червень, якщо не проти, що запитую?
Не червень, а Джун. Джун Менендез – няня.
Доглядала за моєю дружиною 15 років.
На протязі 10 років у був у неїзакоханий.
Так ганебно почувався, що не міг нікому сказати.
Навіть самій Джун.
Ясно.
Гаразд, побачимося.
Ми, напевно, пройшли півмилі,
і моя хустинка до нитки промокла,
коли я побачив, на диво очам, як Пєгготі вибігла з кущів.
Вона застрибнула у карету. Не промовила жодного слова.
Вона тан мене затиснула в обіймах, що ніс страшенно заболів,
та й засунула тістечка мені у кишені
і гаманець поклала у руки.
Тоді вона зістрибнула та побігла.
У те мить я побачив їгудзик на підлозі.
Я взяв його і зберіг на пам'ять на все своє життя.
Фотографія Олівер & Джонсон
Добре, ви обидва.
Чудово. Давайте, друзі. Котрий з вас старший?
– На дванадцять хвилин. – Справді? Знаєш, а я здогадався.
– А ти Маркус? – Ні, він Маркус.
– Точно. – Той, що тихенький.
– Я хотів сказати, що гарненький. – Я – Джейсон.
Джейсон, так. Старший, базікало.
Розумник.
Чудово. Здається, закінчили.
Отак. То що ви пограбували, телефонний автомат?
– Дякую. – Та годі.
– Бувайте. – Дякую, бувайте.
– У чому справа? – Не розумію. Можна в тебе списати?
– Hi. – Прошу. Завтра треба здати.
Це важке завдання.
Вона зранку побачить.
На добраніч, Джейс.
На добраніч.
Чорт.
Джекі? Ти тут?
Давай, відкривай.
Давай, вставай.
Відкривай, будь ласка!
Хлопці, не вийде. Ми знаємо, що ви їприховуєте.
Розбуди ї. Зроби, щоб краще виглядала. Суспільна служба.
Мамо! Мамо, вставай!
Джекі, ти там?
Їїтут немає. Вона пішла до крамниці.
Мамо, прокидайся!
Ми почекаємо.
Хлопці, не варто. Ми знаємо, що ви їприкриваєте.
Давай, мамо. Вставай, будь ласка!
Ви витрачаєте наш час.
Якщо вона не прийде за 5 хвилин, ми викличемо службу захисту дітей.
Давайте, відчиняйте.
Він це серйозно, 5 хвилин!
Дякую. Я сама.
Джейсон, відкрий двері.
Ви можете зайти і почекати, якщо хочете.
Прошу сідайте.
Дякую.
Сподіваюся, вона не скоро прийде.
Я вдома!
Привіт. Я не думала, що ви тут будете.
Привіт.
Я забула, що ви прийдете сьогодні.
Джейсон, постав чайник.
Маркус, дістань тарілку. Треба розпакувати печиво.
– Ви довго чекали? – Досить.
Вибачте.
Нічого, Джекі. Прошу сідайте?
Знаєте, про що я думаю?
Я думаю, що це найкращий подарунок у всьому світі.
Мені так подобається. Дякую.
Дякую.
Моїхлопці.
– Маркус, зробиш щось для мене? – Так.
– Дістань червоний ящик у серванті. – Так, мамо.
Дякую.
Тепер, сходи до аптеки.
Дай ось це цьому добродію. Він знає, що робити, добре?
– Так, мамо. – Дякую, любий.
– Я це зроблю. – Чому?
Маркус ще не закінчив домашне завдання.
– Ну то йди. – Подзвони мені, і я тобі все поясню.
Так, але не будь довго. Добре? У мене немає кредиту.
Бережися, Джейсон, добре?
– Добре. – До скорого.
І чому ти не закінчив домашнє завдання?
Йди сюди.
Подивися на своє обличчя. Просто ангел.
Добре. Забудь про домашню роботу. Спиши з мене.
Подивися, що таке налтрексон і гідрохлорид.
Добре. Хвилину.
Знайшов. Здається, це.
«Налтрексон блокує ефекти героїну та опіатів.
Детоксифікація триває від тижня до місяця.»
Це значить, що вона кидає?
Так, саме це воно і означає.
СТЕНТОН Аптека
Чудово. Вона цього раніше не робила. Лише обіцяла.
– Так, я знав, що справа лише у часі. – Ось.
Дякую.
Подумай лише, будемо жити, як нормальна сім'я.
У того малого є мобільний.
Гей, малий.
Йди сюди, друже.
Відпустіть мене!
Віддай телефон, друже.
Віддай!
Джейс?
Навіщо тобі ліки? Ах ти ж виродок.
Дай телефон, брате. Дай телефон.
– Хапай його! – Хвилинку, негідник!
– Йди сюди! – Чортеня!
Йди сюди, негідник!
А ну сюди, молокосос, куди зібрався?
Джейс?
Маркус!
Джейсон?
Прошу, Джейсон.
Джейсон, прошу. Ти нам потрібний.
Прошу.
– Давай. – Давай.
Джейсон!
Джейсон, давай. Прошу, Джейс.
Джейс.
Я караю себе. Я повинна була залишитися і зробити репортаж.
Після того, що сталося з тобою?
Вона послали групу з офісу Гонк-Конга.
Я ніколи цього ще не робила.
Не втікала від історії.
– Ти в порядку? – Так.
– Мені піти з тобою? – Ні, все нормально.
Майже забула,
подарунки твоїм дітям.
Я кохаю тебе.
Втрати оцінюються приблизно в декількох мільярдів доларів.
Але звичайно, ми поговоримо про тих, що вижили,
бо ми надіємося, що є ті, що вижили.
Число жертв рахують у сотнях тисяч.
Тут жахливий краєвид, оскільки цунамі
спустошило усе населення.
Добрий вечір усім.
Марі, ти мене чуєш?
Hi пуха ні пера. Готові і в ефір через…
… 5, 4,
З, 2,
… і кадр, міс Ліле.
Доброго вечора і вітаємо у новому випуску
програми «Вікно подій».
Сьогодні наш гість Гійом Бельшер,
президент знаменитого виробника одягу «Сусіль».
Ми покажемо вам шокуюче розслідування
про дитячу працю на фабриках у південно-східній Азії.
Сиріл Гіняр доповідає.
На Заході дуже легко критикувати робочі стандарти третього світу.
Але правда у тому,
що ці фабрики
відіграють важливу роль у промисловому розвитку
та еволюціїбідних країн.
Хочу наголосити, що зарплатню ми платимо
набагато вищу у порівнянні з місцевими роботодавцями.
Марі, бери його!
Марі, ти мене чуєш?
Розірви на шматки!
Ти мене чуєш, бери його!
Але чи таке виправдання задовольнить французьких клієнтів,
мсьє Бельшер?
Якби вони розуміли умови, за яких виробляється цей одяг,
чи ви вважаєте, що ви мали б прибуток?
Поїдьте туди і подивіться, наскільки ми їм потрібні.
Дякую, що були з нами.
Це все на разі, до наступного тижня.
Вибач, це не припустимо.
Ми це відредагуємо. Ніхто не помітить.
Це була моя помилка.
Президент на сторожі компанії– надто круто для нового сезону.
Хочеш поїсти?
До завтра.
Здається, зі мною щось сталося там.
Ти була на волосині.
Ні, щось справжнє сталося зі мною.
Коли я була під водою,
у мене було бачення.
Не знаю.
У тебе був струс мозку. Ти вдарилася головою.
Ти правий.
Дві праві газети заявляють, що Сикхи були на вулицях,
палили машини, грабували магазини.
Інші кажуть, що неспокій почався зсередини націоналістичних партій,
що кидає негативну підозру на расові меншини.
Що ти думаєш про історію з Сикхами?
Що?
Історію з Сикхами, що ти про неїдумаєш?
Дуже хороша.
Слухай, я мушу працювати допізна і закінчити дещо.
До завтра.
Можна щось тобі сказати,
що тобі буде важко почути?
Я думаю, що ти повернулася до роботи надто швидко.
Фізично ти здорова. Але після того нещасного випадку…
Візьми декілька вихідних, щоб пережити те, що сталося.
Пару тижнів.
«Пережити»?
Ти завжди казала, що хочеш писати.
Згадай про книгу. Мішель з радістю взяв би та заплатив великі гроші.
Але на це потрібен час.
Це все буде тут на тебе чекати.
Важливе те, щоб ти краще почувалася.
Ти дуже для нас важлива.
Я про це подумаю.
Гей.
Ти бачив цю нараду, що на першому поверсі?
– Начальники та профспілки? – Ні, не бачив.
Вони там були цілий день.
В голову різні думки приходять, чи ті плітки – то правда.
Які плітки?
Що вони звільнять 30% робітників. Ти це чув, так?
Так, вірно. Еге ж.
Що з тобою сьогодні?
Я просто не виспався.
Ну то до завтра, так?
– Так, до завтра. – Ага.
ОСВІТА ДЛЯ ДОРОСЛИХ Крило А
По коридору наліво. Добрий вечір.
Вітаємо на 10-тижневому курсі італійськоїкулінарії.
Мене звати Карло. Деякі з вас мене вже знають.
Ви вже пройшли моїінші курси.
А ті, хто не знає, то: «Буоносера». Кличте мене «шеф».
Ми будемо працювати у парах на протязі занять,
тому сьогодні ви повинні знайти собі пару.
Гаразд? Не соромтеся. Знайдіть собі партнера.
Бачу, що дехто вже прийшов у парі.
Деякі уже разом працювали.
Добре. Хто залишився?
Вибачте. Боже. Перепрошую.
Вибачте, що запізнилася.
Дороги перекрили за якоїсь причини.
Ще й один придурок мою заяву не туди послав.
Я надто запізнилася?
Ні, зовсім ні. Як вас звати?
– Мелані. – Ми влаштовували пари для занять.
Давайте ми вас поставимо у парі з…
– Як вас звати? – Джордж.
Мелані і Джордж. Аліс, а ви з…
Тоні.
Як справи, Тоні?
– Вибачте. – Гаразд.
На уроці фізкультури ви починаєте з розтяжки.
А ми почнемо з склянки Барбареско,
чудового вина з району Пьемонт у північно-західній Італії,
– … вироблене з винограду Неббіоло. – Привіт. Джордж.
Один ковток.
І музику.
Бо кулінарія для всіх чуттів, вірно?
Для носу, очей, рота та вух.
І сьогодні ми почнемо з самого початку.
Фундамент італійськоїкулінарії–
це класичний томатний соус з Тосканії.
Для приготування треба порізані томати, тому починаємо різати.
Не поспішайте. Подивіться на ці пречудові помідори, га?
А музика. Хіба не прекрасна?
Боже, деякі справді прекрасні.
Вперше тут?
– Так. – Так, і мій.
Я прочитала, що ці курси готують до змагання.
Я бачив. Для оцінки місцевим ресторанним критиком.
Так. Не думаю, що нам варто перекладину високо ставити.
Ну, у нас є 10 тижнів.
– Правда. – І ми ще пальців не порізали.
Чудовий підхід.
Котрий з нас неправильний ніж взяв? Я?
Так, ти не той ніж взяв.
Та жінка поруч принесла власний ніж.
– Справді? – Це залякує.
До наступного тижня.
Чудово, так. До наступного тижня.
– Джордж Лонеган? – Так.
Вибачте, що турбую.
Я сусідка пана Андреу.
Того грека, йому 50, він втратив дружину.
Здається, ви недавно йому читали його долю.
– Я вас зупиняю саме тут. – Кендіс.
Добре, Кендіс, я більше не читаю долю.
Але ж читали минулого тижня пану Андреу.
Він партнер мого брата. І я зробив виключення.
Прошу, даю слово, я нікому не розповім.
Вибачте. – Слухай, чекай, я принесла гроші.
– Я не хочу ваші гроші. – Це все, що у мене є.
Я втратила дитину.
Єдину дитину. Немовля.
Я хочу з нею поговорити.
Прошу, я хочу поговорити з своею дитиною.
Я не можу вам допомогти. Я цим більше не займаюся!
– Прошу! – Пане Лонеган! У мене є гроші!
Прошу, пане Лонеган.
Я хочу поговорити з моєю дитиною.
Давайте, дівчата! Отакої! Копай!
Ще одна особа приходила і просила погадати.
Дякуючи твоєму другові, панові Андреу.
– Що? – Ага.
Я казав тому грецькому йолопу тримати рот на замку.
Давайте, дівчата! Копай назад! Треба копати назад!
Очевидно, він розказав.
Я поговорю 3 ним, щоб такого більше не було.
Добре.
I?
– І що? – Чи ти гадав?
– Що? – Читання.
– Ти читав їй долю? – Ти досі не розумієш?
Ти думаєш, що лише тому, що я можу заробляти цим гроші,
то я повинен це робити.
Так, я так вважаю.
І також вважаю, що це твій обов'язок, бо у тебе є дар.
Це не дар, Біллі, це прокляття.
У тебе і поняття немає. Це руйнує мій шанс на нормальне життя.
Почуваюся, як виродок.
Виродок?
Виродок чи ні, Джорджі, ти такий є.
Це твоє життя, від нього втікати постійно неможливо.
Щоб відвернути думки від меланхолійноїтеми,
я повідомив пана Мікобера, що я на нього розраховував щодо чаші
для пуншу і повів його до лимонів.
Його недавній смуток, не кажучи вже про відчай, зник за мить.
Я ніколи не бачив, щоб чоловік так собою насолоджувався
в ароматі лимоновоїшкірки, цукру та запаху палаючого рому,
який він все помішував та частував,
і виглядав він так, ніби робив замість пуншу
спадщину для своєї родини на всі покоління.
Життя – це не кінець. Це лише початок.
Ворота до потойбічного світу, що відображає наше життя тут на землі.
Бог у своїнескінченій щедрості створив небеса,
де зараз перебуває Джейсон,
в оточенні ангелів і святих, які дивляться зараз на нас.
Ми віддаємо тіло Джейсона у порох, а його душа уже у Божій ласці.
Попіл Джейсона на задньому дворі,
але якщо ти не проти, я хочу, щоб ти пішов через передні двері.
Прошу заходьте.
Заходьте.
Дякую.
Добрий ранок.
На добраніч, Джейс.
Це не буде на довго. Це призначення на короткий строк.
Поки твоя мама не видужає. Ми говоримо про пару
з великим досвідом, і вони живуть близько біля вас.
Звичайно, ти залишишся в своїй школі.
Я не хочу нікуди йти.
Я хочу бути з тобою.
Куди ти йдеш?
Дайте мені хвилинку.
Мені потрібен час, що взяти себе в руки.
Але я не втікаю, я обіцяю.
Я могла б залишитися з тобою зараз, я дуже цього хочу.
Але ймовірність така, що я не витримаю, бо я не надто сильна.
Я не вимагаю, щоб ти зрозумів.
Я знаю, що для мене кинути тебе зараз,
це найгірший вчинок за все життя.
Але я обіцяю, я тебе не підведу, добре?
Я обіцяю.
Мені так шкода.
Я тебе люблю. Йди сюди.
Йди сюди.
Будь чемним.
Ходімо.
Підсумовуючи історію післявоєнної Франції, важливі лише 2 державні
діячі, Де Голль і він.
Про Де Голля вже все написали. Про Міттерана – треба закінчити роботу.
Є неймовірні елементи.
Скасування смертноїкари, Євросоюз.
Походячи з багатою родини, він спокусив лівий блок.
І більше, він навернув їх до лібералізму.
Дивовижно! Революція, вірно?
Плюс, темні сторони його характеру, які ніколи не досліджували.
Він помер 10 років тому. Зараз саме час. Ми можемо глибше копати.
Хочу копати у його минуле.
Віші, скандал Ельф. Яку роль він зіграв?
Фригати з Тайваню, скандал Папон,
Мазарин, Маргаріт Дюра.
За ці історіїніколи не бралися, їх поховали.
Я розкажу, хто знав, і хто не говорив.
Хіба це не принесе нам надто багато суперечок?
Не думаю.
Я хочу лише книгу, яку всі прочитають.
Міттеран був не тільки політиком.
Міттеран був іконою.
Він «Тонтон,» наш дядько!
Може, це і використати, як заголовок!
Тонтон.
Не впевнений, що заголовок нам підійде.
Звісно, ні. Це був жарт.
Я радо вислухаю ваші пропозиціїна заголовок.
Як щодо «Розіб'ємо міф» або «Постать, що вагається»?
Чекаю на ваші пропозиції.
Ми надішлемо список.
Вітання.
Кращоїнагоди і бути не могло.
У політиці зараз все одно нічого не відбувається.
Ти будеш працювати над книгою, як хотіла. Та і відпочинеш.
А влітку повернешся в ефір
з бестселером за поясом та новим більшим контрактом.
Сильніша, ніж раніше.
Точно.
Адаптуючи та використовуючи нещасний випадок на свою користь.
Саме це я і люблю у тобі – ніколи не стаєш жертвою.
Саме так.
Ніколи не стаю жертвою, вразливою, не жаліюся.
Перепрошую. Ваш столик готовий.
Чудово. Я проголодався.
Можна запитати?
Що, як ти думаєш, з нами відбувається, коли ми вмираємо?
Дивне питання!
Скажи.
Коли ти вмираєш, то вмираєш. Світло гасне, от і все.
Чому?
Це все? Затемнення?
Повністю темрява, як з розетки витягнули.
Вічна порожнеча.
Тобі не здається, що щось ще може бути?
Тобто?
Не знаю, щось…
Потойбіччя.
Ні, не вірю.
Якби це було так, то хіба б це не довели?
Був би доказ.
Здається.
У тебе багато таких запитань?
Ще шампанського?
«ДОМОПОГТИ ВАШИМ БЛИЗЬКИМ ДОСЯГТИ СВІТЛА»
«ПОДОРОЖ ЧЕРЕЗ ЖИТТЯ ПІСЛЯ СМЕРТІ»
Автор доктор Клодія Руссо
Добре, у всіх пов'язки на очах?
Добре.
Якщо хочете бути чудовим кухарем, треба вміти працювати з тарілкою.
Стимулювати вашу уяву, ваші чуття.
Не важливо, який ви експерт з різання, смаження та випічки,
якщо ви не можете дати смаку імена, колір, чи навіть форми.
Добре. Ложка номер один.
Це нелегко. Тому не хвилюйтеся, якщо ви миттєво не визначите смак.
Почнемо з того, що ви його опишете.
Яка текстура?
Добре, готова?
– Яка узгодженість? – Відкрий.
Дуже добре.
Що?
Я без поняття, що це.
«Без поняття.» Добре.
Але…
Це не фрукт.
Трохи є горіху.
– Але також солодке. Думаю. – Добре.
«Трохи є горіху. »
«Солодке. »
– Вона вгадала? – Так.
То як ми це зробимо?
Що?
Ну, ми можемо накуховарити багато непотрібу, або ми можемо
відкласти ігри і бути чесними один з одним.
Про що?
Про те, чому ми ходимо у вечірню школу?
– Гаразд. – Відкрий.
Усі в порядку? Як ведеться?
Тут…
Тут є щось дубове.
«Дубове. » Добре.
– Так. Мускат? Здається. – Добре.
Це не тому, що ти хочеш зробити
ідеальні спагеті вонголе, чи не так?
Ні, не зовсім.
Добре. Я згодна.
Я це роблю, бо нова у Сан-Франціско.
I хочу завести нових друзів.
І хтозна? Якщо пощастить, може, я зустріну чоловіка своїх мрій.
– Ось, відкрий. – Добре.
Чому ти переїхала до Сан-Франціско?
Бо мене один киданув у Пітсбурзі.
Вибач.
Не зовсім під вінець повів, але близько.
Заставу взяла на весільну сукню, медовий місяць спланували.
Тобто, все гаразд. Знаєш, я…
Це вже в минулому, майже.
Але ні, зовсім ні.
Як тобі цей смак?
Не знаю.
Тобто, справді…
– Хочеш ще раз? – Так, добре.
Добре.
Готова?
Добре.
– Це квасоля? – Так.
– Справді? – Так.
Відгадаєш колір?
Схоже на…
Схоже на чорну квасолю.
– Я права? – Так.
Як у нас справи? Не соромтеся.
– Ось так. – Ну і…
Як і ти, недавно в мене сталися великі зміни в житті,
і я хотів знову оцінити своє життя та визначити пріоритет.
Що… Що було найважче?
Розлучення чи…
О ні, не в такому плані. Ні.
Це була робота, яку я мусив залишити.
Через неїмоє життя стало неможливим.
Точно горіх.
Ти не скажеш мені, що то була за робота?
А ти не проти, якщо не скажу?
Тобто, не треба хвилюватися. Я не злочинець.
– Добре. Відкрий. – Добре.
Не кидатися на Аліс.
– Перець. – Так.
– Як гарно було. – Так, весело.
Боже, я так проголодалась.
Так, і я.
Хочеш піти чогось перекусити?
Так. Тут один ресторан, про який усі говорять.
Один ресторан – ти що, жартуєш? Ми практично експерти.
– Я поведу. – Так, чудово. Добре.
Ти давно у Сан-Франціско?
Тут народився і виріс.
Клас.
Залиш це отут. Я візьму. Влаштовуйся.
Ні, я твій партнер, не забувай. Я мушу…
– Ми повинні це разом робити. – Добре.
Боже. Це…
– Це ти у дитинстві? – Так, я з братом Біллі.
Скажу відверто, ти красень.
А решту він успадкував.
Це його діти?
Так. Моїнебоги.
Хто це?
Це якийсь древній?
Ні, це Чарльз Діккенс.
Я люблю його книжки.
Знаєш, всі постійно про Шекспіра розходяться і…
Ну, він великий, звичайно, але Діккенс…
Ні, ні, я сам.
Тут потрібний один фокус.
Привіт. Це Біллі. Дзвоню, щоб сказати, що я поговорив з греком.
Сказав йому, щоб тримав рот на замку. Добре?
Так що розслабся. Більше не повинно бути, щоб придурки
стукали тобі в двері і просили погадати.
Мушу сказати, цей хлопець…
Він наголосив, наскільки ти геніальний,
і зважаючи, скільки шарлатанів повсюди, у тебе справжній дар.
Я не знаю…
Вибач.
– Який дар? – Та нічого. Не треба хвилюватися.
Та мені просто цікаво.
Ну, моя колишня робота: я був екстрасенсом.
Знаю, але…
– Що? – Але це правда.
Я був хворий у дитинстві
і отримав інфекцію, яка призвела до лихоманки,
яка спричинила запалення у головному та спинному мозку.
Називається енцефаломієліт.
Мене оперували отут ззаду.
Процедура була складна. Тривала 8 годин. Вони майже мене втратили.
Технічно, вони мене втрачали,
і повертали до життя декілька разів.
Менш з тим, вони вилікували хворобу,
але, напевно, щось порушили у мозку, тому що
незадовго після того у мене почались мігрені.
А тоді нічні жахи.
А тоді ті сполучення.
I одного дня я сидів з другом, і у мене було видіння про жінку.
Кришталево-чисте видіння.
Я описав їйому.
Виявилось, що це був точний опис його матері, яку я ніколи не знав,
яка померла попереднього тижня.
Ти досі не смієшся.
Hi.
Ну, тоді я подумав, що це якийсь збіг обставин.
Але з часом у мене було все більше таких видінь, зв'язків.
Лікарі зробили безліч аналізів.
Сказали батькам, що я розвинув якусь пасивну шизофренію.
Прописали мені купу таблеток, і таблетки зупинили моїбачення,
але вони також зупинили практично усе інше.
От у мене був вибір.
Або жити життя з цими галюцинаціями,
які не можна очевидно ніяк відключити.
Або не жити життя, а існувати.
О Боже.
Бачиш, я зовсім забув про своїобов'язки.
Можна тебе запитати?
Здається, час їх ставити у піч.
Джордж?
Можна тобі відповісти – ні?
Ти навіть не знаєш, що я хотіла спитати.
Знаю. Ти хотіла спитати, чи зміг би я почитати тобі долю.
Слухай, Мелані, я тебе майже не знаю,
але ти мені подобаєшся.
Дуже.
Чи можна нам якось притворитися, чи повернутися назад в минуле,
і забути про телефонний дзвінок, повідомлення мого брата,
– … і про цю розмову? – Чому?
Бо якщо ми відкриємо ті двері і підемо тим шляхом,
то наш шанс на нормальні стосунки просто розтане і повітрі.
Так і буде.
Повір мені. У мене досить досвіду з цього приводу.
Іноді, здається…
Знати усе про особу – це…
Ніби, класно, але насправді,
може, краще це притримувати.
Я тебе розумію.
Але ти розумієш мою цікавість.
Ні, звичайно. Так.
Прошу?
Добре.
Ходімо.
Ось, сідай.
Добре.
Я візьму твоїруки на хвилину, щоб установити зв'язок,
а тоді відпущу і задам тобі декілька питань.
Гаразд.
Добре. Дай мені руки.
Добре.
Є одна жінка. Висока.
Струнка. Брунатне волосся.
Знаєш, про що я?
Це твоя мати?
Так.
Я відчуваю біль у себе в грудях.
Так. Вона так померла. Серцевий приступ.
Мені шкода.
Добре. Готова вечеряти?
А більше нічого немає?
– Ні, нічого… – Hi, ні. Я відчуваю.
Прошу, є ще щось. Скажи.
У чому справа? Ти думаєш, я не витримаю?
Гаразд.
Коли ти мене торкнулася раніше, там був…
Був один чоловік.
Чорноволосий.
Мій батько.
Він помер недавно?
– Минулого року. – І…
Він все каже, і я все чую…
Що?
Як він шкодує.
Про що?
Про те, що він з тобою робив давно в минулому.
І він сподівається, що ти одного дня йому пробачиш.
Вибач.
Ти вибач,
що я так наполягала.
Може, не треба було цього чіпати.
Я не знаю, що сказати.
Хібащо…
Якщо я піду зараз,
якщо ми закриємо двері,
ніби цього ніколи і не було,
усе буде гаразд.
Я впевнена.
Добре.
Ми все одно мусимо виграти це змагання. Вірно?
Вірно.
Треба було тебе послухати.
Про те, що багато знати – це не так і добре.
До наступного тижня.
Так, побачимось.
Старе почуття нещастя, яке колись пронизувало моє життя,
повернулося, ян непрошений гість, і торкнулося глибше, ніж раніше.
Боно до мене звернулося, як напружена сумна музика,
безнадійне усвідомлення того, що я втратив,
того, що я так любив.
Єдине, що залишилося, – це порожнеча та сміття,
що лежали навколо мене і простягалися до самого горизонту.
Гаразд, сину, виходь.
Гаразд. Чудово, дякую.
– Привіт. – Привіт, Маркус!
Я – Анжела. А це – Денніс.
Гаразд, друже?
Я його кличу Денніс-мучитель.
Ось тут у нас кухня.
Тоді йдеш ось сюди.
Тут ми снідаємо зранку.
Що ти любиш їсти зранку?
У цьому будинку ми любимо кашу. Ти любиш кашу?
Чи пластівці?
Це твоя кімната.
Наш останній хлопець, Рікі, жив тут місяць тому.
Щойно йому виповнилося 18. Отримав першу роботу – охоронець.
Давай, друже. Це все твоє.
Чи можливо придбати інше ліжко?
Дві секунди, Маркус.
Нам потрібне ще одне ліжко.
Нагорі? Твоє взяти?
– Ти в порядку? – Так.
На добраніч, Джейс.
Хто за? «Рован – слово романського походження,
означає гірський попіл».
«Гірський попіл живе біля 100 років. »
Чи ще хтось думає, що це щось інше?
Маркус, прошу зніми капелюха.
Дякую.
Тепер до номера шість.
На наступній сторінці.
Подивіться на уривок «На крилах сміливості».
– Дякую дуже, що прийшли. – Прошу.
I…
Ми будемо на зв'язку, коли підемо на прийом.
Так. Добре, чудово.
– Треба розібратися якнайшвидше. – Дякую.
Гаразд, Маркус? До скорого, друже.
Будь чемним.
Обід, Маркус. Ти йдеш?
Ангел смерті йде по тебе,
і я знайду тебе, де б ти не був.
Чи ти ховаєшся у багатому замку,
ангел смерті знайде тебе.
Привіт.
Багато з нас, напевне, бояться спитати:
«Що буде з нами, коли ми помремо?»
Хороша новина у тому: якщо ви вірите в Христа,
боятися не треба.
Перепрошую. Я не розумію.
Що б ми не віддали, щоб знати, де вона?
Але судячи з того, що ви написали у листі, можливо, ви уже знаєте.
– Клодія Руссо. – Марі Ліле.
– Я так рада з вами познайомитися. – Я також.
Я хочу поговорити про те бачення.
– Звичайно, прошу. – Так.
Сенсанціїбули дуже спокійними.
Усе було тихо. Темрява скрізь.
І в очі кидалося світло.
І я чула коливання ніжного вітру.
Почуття невагомості?
Так.
Ракурс на 360 градусів?
Відсутність часу чи руху?
Так.
Відчуття, що все знаєте, все відчуваєте?
Саме так.
– Чи не бажаєте чаю? – Дякую.
Знаєте, як науковець та атеїст,
мій розум не сприймає такі речі.
Абсолютно. Життя після смерті. Зустріч з смертю.
Як усі, я думала, що люди бачать яскраве світло,
Едемський сад і так далі,
бо їхня свідомість культурно зумовлена.
Але після 25 років у богадільні,
працюючи з людьми, які були проголошені померлими,
але дивовижно вижили,
їхні бачення і те, що вони пережили, настільки схожі один на одного,
що це не можу бути просто збігом обставин.
I додайте до того факт, що ці видіння були
під час повноїнесвідомості, і навіть моївороги
погоджуються, у стані, у якому мозок не може створити образ.
То ви вважаєте, що я справді щось бачила?
О так.
Ви зустрілися з смертю.
Тут все.
Боюся, що якщо ваша подорож, як моя, то легко не буде.
Дорога буде самотньою.
Люди дуже нераціональні щодо цієїтеми. Навіть інколи ворожі.
Але доказ незаперечний.
Я пробувала.
Можливо, що ви
на вашій посаді з вашим впливом зможе це змінити.
Я сподіваюся, що так.
Дякую.
Нехай щастить.
Я поверну, коли закінчу.
Добрий вечір.
З нагоди спільноїзаяви Вівєнді та електричного гіганту «Ві-Еф-Ем»,
які оголошують вищі прибутки за квартал, ніж передбачалося,
посіпає питання, чи прогноз про
економічний спад Франціїпередчасний?
ЦУКОР З ЦУКРОВОЇ ТРОСТИНИ
Хочу поговорити з тобою нагорі.
Джордж, сідай.
Ти, напевно, в курсі про недавні скорочення персоналу.
Так, я чув.
Здається, начальники зустрічалися з профспілками і домовилися
про грошову угоду для тих, хто погодиться
на добровільне звільнення.
Добровільне звільнення?
Як на мене, угода непогана.
Отримаєш 6-місячну платню та медичну страховку на два роки.
А я до того як причетний?
Та це бісовий скандал. Ти тут три роки працював?
Жодного дня не пропустив, ніколи не брав лікарняних.
– Він казав, це не особисте. – Клята маячня.
Він хоче захистити тих, у кого дружини і діти.
– Варто наняти адвоката. – Не можу дозволити адвоката.
Якщо потрібна допомога з пошуками роботи, я допоможу.
Подзвоню декому. Але ти знаєш, чим тобі слід зайнятися, на мою думку?
Так, знаю.
Вебсайт досі є. Чекає.
Цього разу буде по-іншому, Джордж.
Ми це будемо контролювати. Ось, чому буде по-іншому.
Лише два клієнти на день, три – максимум. Помаленьку.
Не давай свій номер телефону. До ЗМІ не підемо.
Ми вивчили урок минулого разу, так?
Та подумай про це, гаразд?
– Усе добре, Джордж? – Так.
Виглядаєш засмученим.
Слухай, я заміню твого партнера.
Ти зі мною виграєш цей конкурс.
– Чому б і ні? – Точно.
Чудово.
Обережно з пальцями.
– Алло? – Клер?
Денніс. Тобі краще прийти сюди.
Так, звичайно, Денніс. Зараз буду.
– Скільки тут було? – Двісті фунтів.
Ми подзвонили у школу. Він там не був.
Що буде тепер?
Ми не хочемо залучати поліцію.
Ні, це останній захід.
Повідомте нас, коли він повернеться?
Ми будемо на зв'язку.
Я вас проведу.
МЕТКАФ ХОЛЛ ЦЕНТР ПСИХОЛОГІЧНОЇ ОСВІТИ
Ось.
СПІЛКУВАННЯ З МЕРТВИМИ
На жаль, наш екстрасенс пан Хьюіт дуже зайнятий.
Черга на прийом – шість тижнів щонайменше.
Ой, лихо.
Пані Джойс, наш старший екстрасенс,
сьогодні проводить громадське читання, якщо це вас цікавить.
У лекційному залі.
Гаразд. Я спробую. Дякую.
Еллен Джойс старший екстрасенс
Можу вам допомогти?
Ні, дякую.
Я відчуваю сильну енергію у цьому боці.
Його ім'я починається з «Джей».
Чи літера «Джей» комусь щось підказує? Хто-небудь?
Хто-небудь?
Не соромтеся.
Як вас звати, будь ласка.
Маркус.
Маркус. Маркус. Ходи сюди.
Йди сюди, щоб було видно.
Чемний хлопчик.
Чемний хлопчик, Маркус. Вірно. Я тебе не скривджу.
Чудово.
Маркусе, ти когось недавно втратив.
Це був хтось близький тобі?
Він каже, як його звати. Здається, Джо, або Джек.
– Джейсон. – Джейсон, так.
Ви були дуже близькі, чи не так? Він був твоєю родиною?
Це твій тато?
Тато каже, прошу не сумуй,
і подбай за маму заради нього.
Чи зробиш це для нього?
Прошу оплески для Маркуса, пані й панове.
Чемний хлопчик.
Коли я вступаю у транс,
мій дух-провідник говорить через мене.
Хто викликає мене з світу духів?
Як тебе звати?
– Маркус. – Маркус.
Вітаю, Маркус. Мене звати Йоші.
Я тепер налагоджую рівень мікрофонів.
Ти в школі вивчаєш фізику?
Добре. Тоді ти знаєш, що всі матеріїмають певну вібрацію.
Але у світі духів, рівень набагато вищий.
Тому ми їх не чуємо своїм звичайним слухом.
Тому нам потрібний багатосторонній,
суперкардіоїдний конденсаторний мікрофон.
Як цей красень.
Так. Здається, ми готові.
I…
Джейсон? Ти тут?
Твій брат, Маркус, тут. Для нього є повідомлення?
Вперше це відкрили прадавні греки.
«Психомантія,» так їназвали.
Мисляча площина, яка є провідником до потойбічного світу.
Сьогодні це називають «дзеркальне спілкування.»
Ти не зможеш з ним говорити, але ти його побачиш,
якщо дійсно цього хочеш.
Ти його бачив?
Hi.
Алло. Це Клер.
І сліду його немає. Я викликаю поліцію.
– Але це не допоможе. – А мені начхати, що…
Хвилину. Він прийшов. Я негайно передзвоню.
Вибачте.
Не чіпай його.
СПІЛКУВАННЯ З МЕРТВИМИ ПО-СПРАВЖНЬОМУ
ЧЕРІНГ КРОСС СТАНЦІЯ МЕТРО
Обережно!
Перепрошую.
Вибач, ми трохи запізнюємося.
Заходьте.
Усі дуже засмучені подіями.
Сідайте.
Марі, якщо чесно, я збентежений.
Я думав, ми взялися за книгу про Франсуа Міттерана.
Замість того ти даєш нам три розділи
«Потойбічного світу».
«Мовчальна конспірація».
Я усвідомлюю, що ти не це очікував.
Ти завжди казав, що у видавництві не вистачає сюрпризів.
Ну, це дійсно сюрприз!
Навіть не знаю, де почати.
Чи вам, принаймні, було цікаво?
Звичайно. У вас є нюх на чудову історію.
Але ми – політичне видавництво…
Це політичне!
Цей матеріал, хоча і захоплюючий, для певного читача.
Сьогодні зранку у Лондоні вибухнуло 6 бомб у центрі міста.
Очевидно розраховані за планом, бомби вибухнули у годину пік.
Чому ти проти цього?
Чому ти цього боїшся?
Це справжнє!
Є наукові докази
відомих дослідників, які примушені працювати засекречено.
Лауреат Нобеля, переслідуваний релігійним лоббі. Це історія!
Краще, ніж плести плітки про старого політикана.
Але книга такого жанру має бути написана англійською
для американського ринку.
Це зі мною було, Мішель.
Я це бачила на власні очі.
Куди ми йдемо.
Що ми відчуваємо.
Кожен з нас.
Це тебе не цікавить?
Слухай, ми замовили книгу про Франсуа Міттерана.
Або ми погоджуємося на цьому, і ти пишеш,
або повертай моїгроші. Така домовленість.
Яке приниження.
Вони на мене дивилися, ніби я втратила розум.
Шість місяців тому вони благали мене про щось написати.
Будь-що від великоїМарі Ліле.
Краще візьми мене на роботу знову. З мене досить приниження.
Сьогодні вони зняли моїплакати.
Чому ти мені не сказав?
А книгу?
Я їзакінчу у вільний час. З мене досить неприємностей.
У чому справа?
Слухай,
взяти тебе назад на роботу
не буде так легко, як здається.
Чому?
Це ж була тимчасова перерва. Ти ж так порадив.
Я знаю, але…
Ми не передбачали того,
що ти публічно будеш говорити про своїбачення.
– Це підірвало тобі довіру. – Але я не хотіла писати цю книгу!
Це була твоя ідея!
Моя ідея була написати книгу про Міттерана.
Що ти хочеш цим сказати?
Візьми ще декілька вихідних.
Закінчи книгу, нехай вийде з твоєї системи, а тоді повертайся.
Справа у тій дівчині, чи не так? Це моя заміна?
Я їбачила декілька разів. Непогана.
Так. Але не така, як ти.
Ти з нею спиш?
Як ти можеш таке казати?
Ти завжди казав, щоб я задавала важкі питання.
Дивно.
Хто б подумав?
Декілька місяців тому я була знаменита.
Багата.
Успішна.
Я була щаслива.
Задоволена роботою.
Тобою.
Усе це сталося через те, що ти не купив подарунків своїм дітям.
Через що?
Про що ти? Я не розумію.
Забудь. Не важливо.
Мішель.
Слухай.
Вибач, що я жахливо повівся сьогодні на зустрічі.
Ця книга, очевидно, для тебе дуже важлива.
Думаю, усі трохи на нервах через те, що сталося у Лондоні.
Але подзвонив декому. Два видавці зацікавились.
один американець, і один англієць.
Маєш ручку?
Я слухаю.
Я подумав, що ця кімната підійде для групових читань.
Групових читань?
Так, коли ти зможеш читати долю багатьом за один раз.
Біля 20 або більше. Ти вирішуй. Так вони меншу ціну платять.
Це твій особистий кабінет для консультацій.
А наступний кабінет, Джордж, – мій.
Таким чином я подбаю, що все йде, як треба.
Тобі не доведеться хвилюватися.
Я не розумію. А як же твій бізнес?
Так, звичайно. Вже закінчив.
Коли це підніметься, то забудь про решту, розумієш?
Ходімо додому. Тобі треба відпочити. Завтра великий день.
Завтра маєш три зустрічі.
– Гаразд? – Так.
Ходімо.
– Ти Біллі Лонеган? – Так.
Перед від'їздом твій брат попросив, щоб я віддала вам ось це.
Що? куди він поїхав?
Я не знаю.
Дорогий Біллі,
вибач.
Здається, що я ніколи не зможу тебе переконати,
що те, що я маю, це не дар, це прокляття.
Я знаю, що ти віриш, що я маю обов'язки перед іншими.
Але зараз, я найбільше повинен допомогти собі.
Тому я вирішив поїхати геть.
Я не знаю, що майбутнє покаже, чи коли я повернуся.
Тому не чекай, так би мовити.
Передай вітання Дженні і дітям. Твій менший брат, Джордж.
Ви знаєте рівень одужання від залежності у таких випадках.
– Так. – Так. Дуже низький.
Який найкращий варіант? Ви згодні ще на довше його приютити?
Так, але не на надто довго. Прошу.
У нас закінчуються варіанти, і справа стає все серйозніша.
Познайомимо його з нашим попереднім сином, Рікі.
Хто знає? Може, діти знайдуть спільну мову.
– Марі Ліле? – Так?
Це Річард Аронсон, «Акваріус Букс» з Санте-Фе, штат Нью-Мєксико.
Перепрошую?
«Акваріус Букс»? Декілька місяців тому ви надіслали нам вашу книгу.
Я хочу сказати, що вона нам дуже сподобалася.
Вибачте, що довго чекали, але ми хотіли б їопублікувати.
Справді? – До речі, ми хотіли б ївидати…
… дo книжноїярмарки навесні у Лондоні.
– Ви у Парижі? – Так.
Якщо ми попросимо вам поїхати до Лондону, не буде надто незручно?
Ні, ні. Зовсім ні.
Це буде чудова нагода для реклами.
Може, прочитати уривок. Історія неймовірна.
Дякую.
Ось ми тут.
48 Дауті стріт.
Будинок Чарльза Діккенса у Лондоні,
де він мешкав з дружиною Кетрін та дітьми.
Хтось знає, скільки у нього було дітей?
Ось головна вітальня.
– Це вигляд, який вітав автора… – Десять.
… щоразу, коли він заходив.
Усе було збережене, як було.
Тому йдіть за мною нагору. Почнемо з верхніх поверхів.
Ми заходимо у кабінет Діккенса.
Прямо перед вами ви бачите оригінал «Різдвяноїколядки»,
напевно, один з найзнаменитіших творів Діккенса.
Але ось тут, і напевно, ви сюди саме для цього приїхали,
Робочий стіл Діккенса, де він написав більшість книжок.
На стіні бачите декілька ілюстрацій до «Таємниці Едвіна Друда»,
роман, який Діккенс писав в останні дні перед смертю.
А на цій стіні – малюнок, який люблять шанувальники Діккенса.
Тут автор спить за столом,
а літери з його роману літають у повітрі над ним.
Хтось знає назву картини?
«Сон Діккенса».
Називається «Сон Діккенса».
Сюди, прошу.
Прошу усім зібратися перед будинком.
У когось є питання?
ЧИТАННЯ ТА РОЗДАЧА АВТОГРАФІВ Чарльз Діккенс «Крихітка Дорріт»
ПАЛАЦ АЛЕКСАНДРИ 14 березня
Яка сьогодні дата?
– Чотирнадцяте. – Сьогодні 14. Добре.
Тобі сподобається Рікі.
Він був твого віку, коли прийшов до нас. Такий же сором'язливий.
Тепер він дорослий чоловік. Має роботу та власну квартиру.
ЛОНДОНСЬКА КНИЖНА ЯРМАРКА
– Він десь тут. – Сказав, що зустріне нас при вході.
Де він?
– Де він? – Привіт, подивися лише.
Привіт.
О Боже, я ледве тебе впізнала.
– Ти нас арештуєш? – Якщо не будете гарно поводитися.
Маркус, це Рікі.
Як справи, друже?
Хочете кави?
– Так, чудова ідея. – Чудова ідея.
Гарна будівля, чи не так?
Можна мені піти подивитися навколо?
Добре, але зустрінемося тут через годину, добре?
– Чемний хлопчик. – Добре?
Уже рік минув. Він ледве слово вимовить.
Та і я такий був, пригадуєте?
Але цей особливий. Він не такий.
– Йдемо на каву? – Так.
Чудово.
«Вона, певно кажу, найбільше любить морозиво.
Пан Плорніш, зі скромною відмовою власноїзаслуги
відчинив двері для ївступу,
і пішов за нею з такою надзвичайною зухвалістю,
не виходивши сьогодні взагалі,
що їбатько помітив це, не викликаючи підозри.
У своїй привітній несвідомості він не надав цьому жодноїуваги.
Плорніш після короткої розмови пішов геть.
Він обійшов в'язницю перед тим, як піти,
і подивившись на гру в кульки
із стривоженим почуттям старого мешканця,
у якого були власні причини вірити,
що йому було на долі написано – повернутися сюди назад. »
Дякую.
Якщо ви бажаєте придбати моїдиски, як до ваших послуг.
– Дякую. – Дякую.
– Добридень. – Привіт, Джордж.
– Джорджу. – Так. Джорджу Лонегану.
Джорджу.
Я… Для мене велика честь, пане Джакобі.
Я шанувальник. Ви і не уявляєте.
Дякую. Ви здалека приїхали.
– Так. – Так.
– Вам сподобалось? – Дуже, так.
– Ось. Дякую. – Дуже дякую. Дякую.
– Удачі. – Дякую.
«Я відчула зв'язок з іншим світом,
світом миру та спокою.
Чи я на мить зазирнула у справжнє потойбіччя,
чи то була фантазія від струсу мозку, я ніколи не дізнаюся.
Я закінчую подорож, маючи стільки ж питань, скільки було на початку.
Я звісно і не уявляла, що стану
свідком упереджень та невігластва.
Очевидно, що нам ще довго до того, коли
ми зможемо ставитися до смерті та до того, що буде потім
з підходом, який принаймні схожий на раціональний. »
Добре, якщо ви хочете купити мою книгу, я можу підписати.
Прошу. Дякую.
– Привіт, як вас звати? – Привіт.
– Марія. – Марія.
– Дякую, Марія. – Дякую дуже.
– Майкл. – Майкл. Добре.
Дякую.
Гонора.
– Дякую. – Дякую.
– Мене звати Джордж. – Джордж.
– Пенні. – Вибачте?
– Пенні. – Пенні.
Хвилинку. Я вас впізнав.
Перепрошую?
Ви екстрасенс.
Ні. Ти мене переплутав з кимось іншим.
Але ж так. Ви Джордж Лонеган.
– Я навіть не знаю, хто це. – Ви Джордж Лонеган.
– Ти мене… – Я хочу з вами поговорити.
Ні, ти мене з кимось переплутав.
Прошу, я мушу з вами поговорити. Ви – екстрасенс.
Ні. Я не той, за кого ти мене маєш.
Я це бачив в Інтернеті. Ви – екстрасенс.
Що? Що таке? Чого тобі?
Якщо хочеш гадання, то я цього більше не роблю.
Залиш мене.
Коли я оглянувся, скрізь було божевілля.
Кермо вийшло з-під контролю і я не міг керувати.
Я був безпомічним серед круговерті морськоїмаси.
Море перетворило на зловісну темряву.
Те, що було дружелюбним, стало жахом, що намагалося мене вбити. »
Ви бачили француженку, яка тут була декілька хвилин тому?
Вона вже пішла.
Ви усвідомлюєте, що ви у небезпеці
і вас мучать думки про те, чим це може скінчитись. Кожну секунду… »
– Вам чимось допомогти? – Я шукаю декого.
Прошу, заходьте.
Хілл зрізав відхід назад, може, задалеко.
Але м'яч у воротах! Гол!
Енді Фішер!
Треба задати питання про цю гру…
Добре.
Давай заходь до середини.
Ходи.
– Як тебе звати? – Маркус.
Добре. Декілька основних правил перед тим, як почнемо.
Вибачте, що так сталося з тою жінкою.
Якою жінкою?
З книжкового ярмарку.
Я помітив, що вона вам подобається.
Hi.
Але ж так. Тому вибачте, що відірвав вас від неї.
Не знаю, про що ти говориш. Ось, сідай.
Добре.
Давай почнемо.
Добре, я візьму твоїруки, бо це, як здається, допомагає,
а тоді відпущу.
Не хвилюйся. Я не буду входити в дурнуватий транс, як інші роблять.
Я візьму твоїруки, щоб установити зв'язок, а тоді відпущу. Добре?
Відповідай на мої питання: так або ні.
– Розумієш? – Так.
Добре.
Подивимося.
Добре.
Добре, хтось дуже тобі близький помер нещодавно?
Так.
Чоловік?
Так.
Він був дуже молодим.
Так.
Це твій брат?
Старший брат.
Але не набагато, каже він.
Лише на декілька хвилин.
Мені шкода, малий.
Мені потрібно сконцентруватися. Той хлопець багато говорить.
Та й швидко.
Та й сміється якось дивно.
Добре. Він каже,
що хоче так багато тобі розказати.
Ти не повіриш, як воно є.
Як можна бути усім на світі,
та ще й в той же час.
І така невагомість.
Він каже, що це класно.
Тепер він сміється.
Він так забавно сміється.
Добре.
Він каже про те, як ти завжди брав з нього приклад,
і покладався на нього, щоб прийняти рішення,
і як ти звик використовувати це, як відмовку.
Це правда?
Добре. Він каже, що так більше не можна.
Тепер ти сам по собі.
Добре, зачекай. Отак, тепер. Він говорить щось про кепку.
Кепку?
Кепка. Добре.
Він сказав, щоб ти їзняв негайно. Знімай.
Він не… Він каже, щоб ти їбільше не носив,
бо це його кепка.
І саме тому він їскинув у тебе з голови в той день?
У метро? Ти знаєш, про що він?
Добре.
Він каже, що також радий, що так вчинив.
І що це було востаннє, коли він за тобою доглядав.
Вибач, я…
Вибач, я його втрачаю. Він йде. Він хоче йти.
Ні, Джейс.
Не йди.
Не можна. Не залишай мене.
Я не хочу бути без тебе.
Прошу, Джейс, не йди. Я за тобою сумую.
Добре, він повернувся. Він тут і каже,
що ти не повинен хвилюватися про те, що ти один. Не треба.
Ти не один.
Бо він – це ти, а ти – це він.
Одна клітина.
Одна людина.
Назавжди.
Я сумую за тобою.
Прошу, Джейс, не йди. Повернися, будь ласка.
Я так за тобою сумую.
Добре, чекай. Він знову йду. Чекай. Вибач.
Ну, куди він йде?
Вибач, малий. Я не знаю.
Але ж ви багато гадали людям.
Я й досі не знаю.
Вибачай.
Добре. Треба відвезти тебе додому.
– Алло? – «Мей Феар».
Що?
Це готель, у якому вона зупинилася. Та жінка, котра вам подобається?
Про що ти говориш?
Ну, я подзвонив видавництву і сказав, що чув ївиступ,
і хотів надіслати їй листа про те, яка цікава їкнига.
Менш з тим, це назва готелю.
«Мей Феар».
Добре, це дуже цікаво, але як це мене стосується?
Алло?
Ну, ти ба.
Я, напевно, збожеволів.
Доброго ранку, сер.
МЕЙ ФЕАР
Добре.
– Ось ваші ключі. Вітаємо. – Дуже дякую.
Добридень. Я шукаю вашого гостя, Марі Ліле?
Добре. Добре.
Ні. Ніхто не відповідає. Мені шкода, сер.
Бажаєте залишити повідомлення?
Hi.
До речі, так, залишу. У вас є ручка і папір?
Звичайно.
– Ручка, папір. – Дякую.
Прошу.
Дякую.
Ну ось.
Маркус? Нехай щастить.
Йди сюди.
Я так за тобою скучила.
О, Маркусе.
Йди до мене. Я так за тобою скучила.
Марі?
– Привіт. – Привіт.